OSLOBODITI SE PROŠLOSTI
Scenario DŽEFRI HOMSA prema negovoj noveli PODIGN MI VEŠALA VISOKO
BRIDŽPORT 1 -> BIŠOP 76 -> LOS ANĐELES 349 ->
<- JEZERO TAHO 76 <- RENO 98
BRIDŽPORT
Gde je Bejli?
Gluvonem, a?
Umeš li da čitaš sa usana?
Gde je Bejli?
Vratiće se danas?
Življe malo.
Marnin KAFIĆ
Ćao, Marni. - Vidi ko je to nama došao.
Ofarbala si kosu? - Zašto?
Kad pomislim na tebe vidim plavušu.
Koliko ti misliš na mene mogla bih da budem i ćelava.
Šunku i raženi hleb. Jesam li ti nedostajao, šećeru?
Ako nisi meni ne znam kome bi drugom.
Jedna stvar je sigurna, Bejli ništa ne propušta.
Kao ni ti.
Ona je tvoja devojka, a on nije moj muškarac.
Zato me se to i ne tiče. Samo znam šta sam videla.
Sigurno nisi videla ono što si čula?
U ovom gradu se još nije desilo nešto a da ja nisam čula.
Samo ti kažem ono što vidim. Svali dan idu zajedno na pecanje.
Obrati pažnju na taj sendvič.
Na 100 m mogu da namirišem 2 stvari: zagoreli hamburger i ljubav.
Imaš mušteriju.
Izvolite? - Kafu.
Još drugo? - Sa šlagom.
Gde si ti bio svo ovo vreme? - U Los Anđelesu.
Kafu? - Ne, hvala.
Prvo je ščepala tebe, a sad ima i tebe i Bejlija.
Jedino što ću ja dobiti su bore.
Hvala ti puno, Marni. Vidimo se kasnije.
Pretpostavljam da je trebalo još nešto da kažem.
Rekli ste sasvim dovoljno.
Ljudi ne vole da čuju ono što bi i sami trebalo da znaju.
U tome je nevolja.
Ili je to ili ste vi sa pogrešne strane šanka.
Recite mi nešto. - Ne delujete kao da vam treba moja pomoć.
Je li taj Bejli, koga ste pominjali, vlasnik benzinske pumpe?
Poznajete li ga? - Možda smo se nekad poznavali.
Ako nastavi da se mota oko Džimove devojke više ga niko neće znati...
a to će onda neće biti dobro.
Viđate li često tog Bejlia?
Da, odavde, svaki dan.
Često sam se pitao šta mu se desilo...
i onda jednog dana, slučajno na proputovanju, vidim njegovo ime na znaku.
Svet je mali. - Da, ili je znak veliki.
Danas ni da trzne. - Kasnije će. Navlače se neki oblaci.
Kažu da onog dana kad umreš tvoje ime bude ispisano na oblaku.
Ko kaže? - Oni.
Nkad nisam čuo za njih.
Na onom piše samo da će kiša. Misliš da bi trebalo da pođemo?
Da.
Želiš li? - Ne.
Svaki put kad pogledam u nebo pomislim na sva ta mesta na kojima nisam nikad bila.
Da, i svaki put kad pogledaš gore ona su i dalje sasvim ista.
Ti si obišao mnoga mesta, zar ne? - Jedno više nego što je trebalo.
Koje ti se najviše svidelo? - Baš ovo ovde.
Kladim se da to uvek kažeš. - Vidiš li onaj mali zaliv tamo?
Voleo bih da baš tamo sagradim kuću...
da se venčamo, da živimo tu i da ne idemo nikud odatle.
I ja bih to volela.
Nisi već bio oženjen, je l' da?
Ne, koliko se sećam.
To je dobro.
Začudio bi se kad bi čuo šta sve ljudi pričaju o tebi.
Misteriozni Džef Bejli.
Majka mi stalno govori da te poznajem jako malo.
I odakle si došao? Šta si sve radio?
Moj otac je...
Bilo bi bolje da krenemo? - Je l' nešto važno?
Možda i nije.
Evo.
Stvarno si tajanstven.
Hvala.
Oh, samo neki čovek želi da me vidi.
Mnogo vremena je prošlo. - Zdravo, Džo.
Voleo bih da mi je drago što te vidim.
Svima si nedostajao Džefe, ali meni najviše.
Kako to? - Vit me pogleda...
zatrese glavom i poželi da mi je tvoja pamet.
Koji je pravi razlog? - Morao sam da te nađem.
Dugujem li ti nešto? - Ne meni. - Kome?
Sa kolike razdaljine klinac može da čita sa usana? - Nemam pojma. Pitaću ga jednom.
Sa ove daljine?
Ne voliš da praviš greške, zar ne? - Nisu mi dozvoljene.
Dobro, idemo unutra.
Smešno je gde sam te pronašao, Džef. - Jeste. Mali i ja se stalno smejemo.
Pretpostavljam zato što je to cenjen posao.
Ona konobarica preko puta kaže da si i ti cenjen.
Kako si me pronašao, Džo? - Vozio sam se tako putem jednog dana...
i koga sam video da sipa benzin, nikog drugog do starog drugara iz starih vremena.
Naravno, na znaku je drugo ime.
I tako si svratio? - Zašto da ne?
Dobro, onda je i meni drago što vidim starog prijatelja.
Znači, odvedem te na večeru, platim ti piće, padne jedno kasno ćaskanje...
uskočiš u auto i otišao si. Je l' tako?
Skoro. - Šta još?
Još uvek radim za istog tipa, Džefe.
Vita? - Voleo bi da te vidi.
Više nego ja njega?
Više! - Kapiram.
Niko ne razmišlja više o tebi od Vita.
Ili gde sam.
Pa, može se i tako reći.
U redu, šta hoće, Džo? - Možda ima nešto lepo za tebe.
Pokušaj još jednom.
Znaš i sam da te Vit nikad nije uvukao ni u šta loše, zar ne?
Nije se pobunio čak ni kada si uprskao najbolju stvar koju ti je poverio.
Nastavi. - Čovek samo želi da te vidi.
Dobro, 'ajde da probam ovako, šta treba da uradim?
Umeš li da probaš još nekako?
Recimo, sutra ujutru? - Gde?
Jezero Taho. Skreni kod Emerald Beja. Velika kuća na brdu. Nećeš je promašiti.
Ne možeš.
En? Džon, dokle ćeš da je puštaš da ovako izlazi?
Samo ćeš tako da je puštaš da izlazi sa čovekom koji neće ni u dvorište da uđe?
Ne brini zbog njih.
Dragi. - Ne ide ovako, je l' da?
Nije važno. Oni samo ne mogu da... - O, draga, znam jako dobro kako se osećaju.
Ne brini zbog njih. - Neću.
Onda se razvedri malo. - Nije stvar u tome.
Šta? - Onaj tip što se danas pojavio...
Da?
Hoćeš da se odvezeš sa mnom do jezera Taho?
Sad? - Da, sad.
Želim nešto da ti kažem. - U redu, Džefe.
Jednom si mi rekla da ću morati sve da ti kažem, kad tad.
Pa, to je to.
Prva stvar koju želim da ti kažem je da moje ime nije Bejli, nego Markam.
Markam. Džef Markam? - Trebalo je da ti kažem ranije.
Mislio sam, ali sam nastavljao da prećutkujem...
jer mi se nije sviđalo to što moram da ti kažem.
Molim te, reci mi, Džef. - Neke stvari će te povrediti.
Nije važno.
Dobro. Naš prijatelj Markam je živeo u Njujorku.
Radio je sa jednim tupavim, ljigavim, dasom po imenu Džek Fišer.
Sebe smo nazivali detektivima.
To je bilo pre 3 godine, možda malo više.
Bila je zima. Jedan od najhladnijih dana u gradu kojih mogu da se setim.
Jedan veliki kocoš nas je pozvao da se vidimo.
Šta? - Kocoš, kockar.
Nije on došao kod nas ne samo zato što je bio poznat...
već i zato što ga nekakva damica pucala na njega 4 puta njegovom sopstvenom 38-icom.
Jedan ga je dobro potrefio.
Dobro je to podneo, ali je imao i prijatelja koji se nervirao.
Novinari, pametnjakovići, koga oni zavitlavaju?
Znači sam je sebe upucao čisteći svoj pištolj.
Kao što sam i ja izvadio keca pik iz rukava za vreme partije karata.
Momka više ne može dama da upuca...
a da ceo grad ne počne da bruji kao...
Kao ti? Popuši jednu, Džo.
Samo sedi i smiri se. Čekaš da ja progovorim. To mi se sviđa.
Nikad nisam baš mnogo saznao slušajući samog sebe.
Čudi me da se toliko ispromašivala. - Možda si se mnogo mrdao.
Ženska sa pucaljkom ti je kao muškarac sa heklicom.
Šta ovaj radi ovde? Ja sam tebe zvao. - Moj ortak.
Mogu li da pitam zašto nisi zvao pandure? - Ti bi?
Pretpostavljam da ne.
Šta je bilo sa njom? - Pobegla je od mene.
Sa 40.000 zelembaća. - Hoću je nazad.
Nju ili pare?
Znaš, jednom sam se kladio za 40.000 $ na konja koji je stigao poslednji. Zato sam ga kupio.
Da, tako sam i mislio.
O, grešiš. Tog konja sam odveo na divan, zeleni pašnjak...
tako da nikad više nije ušao u startnu mašinu.
Trebalo bi da odeš ponekad da ga vidiš.
Ne, samo želim nju da se vrati. Kad je budeš video, shvatićeš sve.
Možda je devojka samo impulsivna.
Hoćemo li tu da stanemo? - Šta se mene tiče, da.
Dobićeš 5000 sad i 5 kad je vratiš.
I troškove.
Vidiš, to je trebalo odmah da nam kažeš.
Nađi je, Džefe, i vrati je nazad. - Zašto baš ja?
Pa, znam mnogo pametnih momaka, i nekoliko poštenih, a ti si i jedno i drugo.
Šta će biti sa njom?
Neću je ni pipnuti.
Dobro.
Nabavi mi stvari o njenoj familiji, slike, bilo šta zanimljivo.
Dobićeš. - Vidimo se.
Donesi mi to, Džo. Hajde, idemo.
Onako usput, hoćeš li mi reći njeno ime?
Keti Mofet. - Hvala.
Mora biti prava dama. Divlja guska sa 40 hiljadarki.
Znaš, taj pametnjaković, Sterling stvarno ima poverenja u tebe, je l' da?
A što ne bi?
Idem li i ja? - Ne.
O, ne sviđa mu se moj karakter, a? Pa, ja sam još uvek u poslu, Džefe, 50-50.
Jesam li ja to osporio? - Dobro. Sve je u redu.
Nemoj da se istresaš na mene. I nemoj da ti svašta pada na pamet.
Ovu turu ja častim.
Ovo je moj stari prijatelj, Džef Markam. Želi nešto da te pita.
Ko od vas je Junis Leonard? - Ja.
Mogu li da vas postavim par pitanja?
Hajde, dušo, demo da igramo.
Radite li za Ketrin Mofet?
Ne više, otišla je. Samo je nestala.
Ni ja ne bih ostala, da sam se razbolela od vakcine.
Zašto to sve pitate? - Hoću da je nađem.
Hoćete da je nađete za onog tipa? - Ne, za sebe. Gde je otišla?
Možda je bolje da ne kažem više ništa. - Tako ćete samo još više da joj naškodite.
Je li u nevolji? - Ne znam. Nestala je.
Možda je bolje da mu kažeš, šećeru. - Pa, nemam baš mnogo.
Sigurno nije negde gde je hladno. Ta devojka ne voli sneg.
Odeća koju je ponela je bila lagana. Florida.
Sigurni ste? - Sad kad se prisetim, sigurna sam.
Bez sanduka? - Uzela je samo kofere.
Opet ste sigurni? - Znam, ja sam ih izmerila.
Koliko su bili teški? - 60 kila.
Tačno? - Tačno.
Ako računamo samo ono što sam ja merila. - Hvala vam.
Donesi im još jednu turu.
Ne vakcinišete se kad idete u Floridu, ali da za Meksiko.
Zato sam pratio tih 45 kila viška prtljaga do Meksiko Sitija.
BIla je u Reformi i otišla.
Seo sam na autobus kao što je i ona uradila.
U Taskou je bilo toliko toplo da bi se svako zapitao "Koliko može vruće da bude?"
A onda u Akapulku i to otkrijete.
Morala je biti ovde negde...
jer ako biste želeli dalje na jug, ovde biste iznajmili brod.
Sad je trebalo samo čekati.
Nedaleko od trga se nalazio mali kafe po imenu La Mar Azul, odmah do bioskopa.
Svako popodne sam sedeo tamo i pio pivo.
Sedeo sam tako u polusnu, sa pivom u pomračini...
i samo me je ta muzika iz bioskopa držala budnim.
I onda sam je video kako dolazi sa sunca...
i odmah sam znao zašto Vitu nisu više bitne pare.
Cuba Libre, molim vas.
Gđice, gdine, mogu li da vas pitam nešto?
Hoćete li da sednete, gdine? - Sa zadovoljstvom, gdine.
Ja sam Hoze Rodrigez, vodič, najbolji vodič.
Stvarno? - Pitajte njih!
Reći će vam da Hoze Rodrigez poznaje Akapulko kao svoj džep.
Svaku uličicu... - Meni ne treba vodič.
Veoma teška devojka. - Ima li neka da nije, gdine?
Možda neku srećku? - Ne.
Evo imam ovde i prsten majstorski urađen...
i minđuše sa žadom, od čistog srebra.
Ove.
Ja ih nikad neću nositi. - Ni ja. Molim vas.
Ne, hvala vam.
Ja sam Džef Markam, i nisam ni sa kim progovorio...
ko nije pokušao nešto da mi proda prethodnih 10 dana.
Kad ne pričam, razmišljam. A malo je kasno za mene da počnem da razmišljam.
Mogao sam da odem do litice i da posmatram more kao svaki pravi, dobri turista.
Ali koja svrha ako nemaš kome da se okreneš i kažeš "Lep pogled, zar ne?"
Isti slučaj je i sa crkvama, relikvijama, mesečinom, koktelima.
Ništa na svetu nema svrhe ako nemaš sa kim da podeliš.
Možda je krajnje vreme da se vratite kući.
Možda sam zato ovde? - Je li?
Pa, uvek je tu Hoze Rodrigez.
Ako postanete previše usamljeni dole, niz ulicu se nalazi kantina 'Kod Pabla'.
Lepo je i mirno. Čovek svira američku muziku za dolar.
Pijuckajte burbon zatvorenih očiju. Osećaćete se kao da ste u 56-oj ulici.
Staviću svoje minđuše.
Ponekad odem tamo.
Otišao sam da pošaljem telegram Vitu da sam je pronašao...
ali pošta je bila zatvorena zbog sijeste.
Bilo mi je drago zbog toga a iznenada sam shvatio i zašto.
Otišao sam do 'Pabla' te večeri.
Znao sam da ću ići sveke večeri sve dok se ne pojavi...
i znao sam da to i ona zna.
Sedeo sam taklo tamo, ispijao svoje burbone zatvorenih očiju...
ali sam tačno znao da nisam u 56-oj ulici.
Znao sam i gde sam i šta radim. Samo sam razmišljao o tome kakva sam ja budala.
Čak sam znao i da neće doći te prve večeri...
ali sam sedeo tamo i čekao.
Sledeće večeri sam znao da će se pojaviti.
Čekala je do kasno...
a onda je ušla sa mesečine smeškajući se.
Pa ovo je stvarno slučajnost. - Naravno.
Američka muzika. - Znate, ovde sam već drugu noć.
Razmišljate? - Ne, samo čekam.
Nisam bila usamljena.
Burbon? - Ako vi predlažete.
Hvala, gdine.
Sedim ovde već 3 sata.
Mislio sam da će momak pobeći sa "Melanholičnom dragom".
Znate, čudan ste vi čovek.
Vi ćete učiniti da svaki momak koga upoznate bude pomalo radoznao.
Nisam na to mislila. Vi ne postavljate nikakva pitanja.
Niste me čak pitali ni kako se zovem.
U redu, kako se zovete?
Keti.
Sviđa mi se. - Ni odakle sam.
Razmišljam o tome kuda idemo?
Ne sviđa vam se ovde? - Samo još nisam spreman da se sredim.
Da vas odvedem negde drugde?
Otkrićete i sami da možete da me odvedete bilo gde.
Znate, ja sam mnogo bolji vodič od Hoze Rodrigeza. Hoćete da me isprobate?
Ne igra se to tako. - Zašto?
Zato što tako nikad nećete dobiti. - A inače hoću?
Postoji sam o način kako sporije da izgubite.
To mi se više sviđa. - Spakujte to.
Ne volite da se kockate? - Ne protiv ruleta.
Zašto je vama tako teško ugoditi?
Odvedite me negde gde bih mogao da vam objasnim.
Dobro, idemo.
Sačekajte.
Kada me vraćaš nazad?
Zato si me poljubila? - Ne.
Vit nije umro.
Nije? - Ne.
Onda zašto... - Samo želi da se vratiš.
Mrzim ga.
Žao mi je što nije umro. - Samo mu daj vremena.
Vratićeš me nazad. - Nigde ne žurimo.
Mogla sam da pobegnem sinoć.
Pronašao bih te. - Da, verujem da bi.
Drago ti je što si me pronašao?
Ne znam.
Meni jeste.
Stvar je u 40.000 $. - Ja ih nisam uzela.
Kako onda znaš da su nestali?
Na to si mislio.
Ne želim baš ništa od njega.
Samo njegov život. - Nisam znala šta radim.
Nisam razmišljala ni o čemu osim koliko ga mrzim.
Ali nisam ništa uzela.
Nisam, Džefe.
Zašto mi ne veruješ?
Dušo, baš me briga.
Nikad je nisam video po danu. Izgledalo je da živimo samo noću.
Ono što bi preostalo od dana bi nestalo kao kutija od popušenih cigareta.
Nisam znao ni gde živi. Nikad je nisam pratio.
Uvek je trebalo samo da odem na određeno mesto i da je vidim ponovo.
Ne znam ni šta smo čekali. Možda smo mislili da će smak sveta.
Možda smo mislili da je sve to samo san...
i da ćemo se probuditi mamurni negde na Nijagarinim vodopadima.
Javio sam se Vitu, ali mu ništa nisam rekao.
"U Akapulku sam", rekao sam, "voleo bih da si ovde."
I svako veče smo se nalazili.
Kako sam znao da će uvek da se pojavi? Nisam.
Šta ju je sprečavala da sedne u brod i otputuje za Čile ili Gvatemalu? Ništa.
Kolika budala čovek može da bude? To sam tek otkrivao.
A onda bi se ona pojavila kao da joj se tek škola završila...
i sve ostalo bi nestalo u trenutku, kao kamen bačen u vodu.
Nisam znao da si tako mala. - Viša sam od Napoleona.
I lepša si.
Jesam li ti nedostajala? - Ne više nego što bi mi oči nedostajale.
Gde ćemo večeras? - Idemo kod mene.
To je bio prvi put da pomene svoj stan ili odlazak tamo.
Možda je nešto odlučila ili je to bilo samo zato što je izgledalo kao da će kiša.
BIo je to sladak, mali stančić sa nameštajem od bambusa i meksičkim detaljima.
Jedna lampa je bila upaljena. To je bilo sasvim u redu.
A kiša je tako udarala u prozor da nam je bilo još lepše što smo pod krovom.
Evo.
Hej, jej, lakše malo.
Sad tebe. - Ne, Džo, ne traba.
Ma, daj. - Ne, ne tako jako, Džef. Moje minđuše.
Tišina! Samo pokušavam da ti obrišem kosu.
Hoćeš li ići sa mnom? - Gde?
Gde nas put odnese. - Zašto?
Da se skrasimo, da pobegnemo od Vita. Zna da sam ovde.
Kada? - Sutra.
Spakuj se ujutru, i naći ćemo se u hotelu, ako stigneš.
Stići ću. Možemo li da se izvučemo? - Hajde da probamo.
Ti ne znaš Vita. On ne zaboravlja. - Svi zaboravljaju.
Ne Vit.
Onda ćemo mu slati čestitku za svaki Božić.
Džef, drago mi je što ga se ne plašiš.
Plašio sam se bar polovine stvari koje sam radio.
A sad? - Samo se plašim da nećeš krenuti sa mnom.
Nemoj.
Biću tamo sutra.
Voliš li me?
"Poko". - Šta to znači?
Malo. - "Mačo".
Pa, poslednji momak koga sam želeo da vidim. - I ja mrzim iznenađenja.
Hoćeš samo da zalupiš vrata i zaboraviš na nas? - Ne, ne. Uđite.
Volim iznenađenja. Kad sam bio klinac, toliko su nas mlatili...
da bi bilo kakav poklon za Božić bio ogromno iznenađenje.
Sedite, snađite se. - Hvala.
Dugo ste ovde?
Koliko dugo, Džo? - Tek što smo stigli.
Pitao sam se ko koga prati u ovoj gužvi?
Zašto pitaš?
Znam koliko veruješ ljudima. Mogao si poslati samo Stefanosa.
Šta se mene tiče, nema problema, ali nemojmo preterivati.
Na putu sam za Meksiko siti, treba da se nađem sa tipom zbog konja.
Vrhunskog. Trkački konj iz Južne Amerike.
Odlaziš? - Naravno. Zašto traćiti novac?
Našao si je? - Ne, samo trag.
Ne baš preterano svež, ali trag. Ponekad je više nego očigledan.
Ona je mala pametnica.
Je li? - Zar ne misliš tako?
Trebalo je da mi kažeš pa bih drugačije igrao.
Možda tada ne bi čula škripu mojih cipela.
Uvek je na korak, za dlaku, ispred mene. Meksiko siti, Tatasko, ovde...
A ovde, Džef, jesi li je video? - Ne. Voleo bih da jesam.
Ne volim da gubim vreme kad sam na ljubavnom zadatku.
Zapamti ti, Vit.
Hvala.
Lepe cipele. Sportske, zar ne? - Da. Ovde sam ih kupio.
Kao što sam rekao, možda druge mnogo škripe.
Hajdemo dole do bara. Možda se malo središ dok budemo pokušavali jedan drugog da impresioniramo.
Važi.
Zgodno mestašce. Voleo bih malo da ostanem ovde.
I jesi, preko izaslanika.
Nešto veliko i hladno, nije važno šta.
2. - Neka budu 3.
Naravno, gdine.
Znači, uprskao si. - Svako ponekad ima loš dan.
I cipele koje škripe. - Ne zaboravi cifru, Džo.
Gde si pošao? - U poštu da ti pošaljem telegram.
Rekao sam ti, ne želim da traćim tvoj novac.
Mogu da podnesem. - Pa, to je tvoja stvar.
Vit, prijatelju moj, na ovom svetu je bar milion dama i sve liče na nju.
Ne, ne liče.
Znači, bila je ovde.
Pa, sudeći prema dostupnim dokazima, jeste.
Možda je trebalo da pošeljem Stefanosa.
Možeš li pronaći onu jednu od milion, Džo? - Onu sa 40 hiljadarki.
Oprostite.
Trebalo bi da malo smiriš živce.
Ne treba mi to tvoje sranje, kao što mi ne treba ni tvoja lova.
O tome ti pričam. Pobegla mi je. Sela je u brod i otišla na jug.
Gde? - Vidi, dobro mi e išlo i pre ovog posla.
Jeo sam dobro, i porastao veliki kao i ti. Ako ti se nešto ne sviđa, samo reci.
Samo sam pitao - gde. - Čile. Gvatemala.
Ako hoćeš, idi i pitaj momka iz parobrodske kompanije. Hoćeš odmah sa njim da popričaš?
Zašto da ne?
Taksi, gdine? - Da.
Žao mi je. Pobegla ti je i sad se loše osećaš.
Nije trebalo da zbijam šale na tvoj račun.
U redu je, onda neću ni ja.
Dobićeš svojih 5 hiljadarki kad se vratiš, a Stefanos neka preuzme stvar odavde.
Grešiš.
Ja otpuštam ljude, mene niko ne napušta.
Ti si ovo započeo ti ćeš i da završiš.
Samo da znaš, Džo ne bi pronašao ni molitvu u Bibliji.
Ti ćeš je pronaći. Samo polako.
Nigde nemoj da žuriš. Biće bolje da odemo na aerodrom.
Srećno, Džef.
Vidimo se jednog dana.
Nije baš sve bila laž. Ona jeste uzela karte za parobrod.
Jedino je parobrod išao na sever, a ne na jug.
I ja sam bio na njemu.
Otvorio sam kancelariju u San Francisku.
Jeftina, mala, mišja rupa taman onakva kakva mi je bila potrebna za posao.
Poslovi bitni samo za one koji bi me unajmili.
To je bilo dno dna, na koje sam pao, ali mi nije bilo važno.
Imao sam nju.
Dobro smo se skrivali.
Pronašli smo jedan mali bioskop u Nort Biču.
Bili smo u bekstvu. Išli smo na mesta koja inače, nikad ne bismo videli u životu.
I malo po malo postali smo malo sigurniji.
Odlazili smo na malo uobičajenija mesta, bejzbol utakmice, hipodrome...
Šta da ne? Na kraju krajeva, šanse su bile jedan prema milion da naletimo na svoju prošlost.
Jedan prema milion.
Jedan prema milion je bila jedina šansa koju je taj klipan imao u životu, i iskoristio ju je.
Stajao je tamo držeći nas u šaci, jer sam znao, ako je vidi...
prodaće nas oboje za $ 1.95.
Morali smo da se razdvojimo.
Otišao sam sam u L.A. vodeći računa da me on sve vreme prati.
Bio je dobar u tome. To je, u stvari, jedino i znao da radi.
Tako sam ja stizao svuda praveći se da uživam u životu.
Nisam joj ni pisao, ni telefonirao, ni slao telegrame.
Samo sam čekao i kretao se.
Kad sam mislio da je sve u redu, jednostavno sam otišao da je vidim.
Bio sam dobar tada. Znao sam da sam ga se otresao i osećao sam se dobro.
Fišer je bio tamo negde, i ja sam mogao da odem do nje.
Dogovorili smo se da se nađemo u maloj brvnari pored autoputa u Piramid kriku.
Bio je mrak kad sam stigao.
A onda sam je video kako šeta pored puta osvetljena farovima.
Treba li ti prevoz, mala? - Pa, stvarno ne treba.
Preslatka si da bi se šetala tako sama noću.
I ti si presladak da bi se šetao sam noću.
Može biti.
Ti naši sastanci su bili kao prvi sastanak.
Još uvek je imala ono nešto čime me je privlačila.
Nešto čarobno ili ma šta to bilo.
Pa, zagrlio sam je i mogli smo da se smejemo jer smo bili opet zajedno.
Igrali smo pametno ništa ne prepuštajući slučaju.
Ništa, osim jedne stvari.
On je pratio nju.
Zdravo, Džefe.
Zar nećeš da nas upoznaš?
Ne krivim te, Džefe.
Možda bih i ja rizikovao svoju glavu kao i ti.
Slika te ne pokazuje u pravom svetlu, dušo.
Zašto mu ne razbiješ glavu, Džefe? - Ljupko.
Vit je želi nazad. Koliko ja shvatam, zaslužili su jedno drugo.
Sad radiš za njega? - Koga drugog bi angažovao da pronađe mog partnera?
U redu, Fišer, u čemu je stvar?
Ti i ja smo imali neki dogovor, Džef.
10 hiljadarki i troškovi, 50:50.
Sećaš se? Nekad si imao dobru memoriju. Šta se desilo?
Nisam ih uzeo. - Ne pričam o parama.
Daću ti savet. Reci Vitu gde smo i on ćeti dati 10 hiljadarki.
Džefe.
Neće on reći ništa Vitu.
Naravno da neću. 40 hiljadarki na sunce i opet smo ortaci.
Možda vam čak i dam deo. - Nema 40 hiljadarki.
Naravno, Vit je širokogrud.
Ne mari ni za par metaka u stomaku...
ni za damu koja pobegne sa 40 hiljadarki...
ni za Džefa koji se pravi da je omanuo sa poslom.
Ali kad čuje da ste ti i Džef zajedno, možda mu se to ne dopadne.
Reci mu, Keti.
Naravno, upucala sam ga.
I to mi nije žao.
Ali nisam uzela njegove pare.
Gubi se. - Pogledaj samo te anđele.
Znaš Vita i znaš koliko daleko njegova moć seže.
Zato me samo potplati i ja ću ćutati. Koristi keš.
Nemoj ni da pokušavaš da me isplatiš jeftinim pričama i sltkim rečima.
Nadao sam se da ćeš to pokušati.
Nisi morala da ga ubiješ. - Jesam. Morala sam.
Ti ga nikad ne bi ubio. Samo bi ga isprebijao i izbacio napolje.
Nisi morala to da uradiš. - Ti ga nikad ne bi ubio.
Bio je protiv nas, otišao bi kod Vita.
Sahranio sam ga tamo.
Niti mi je njega bilo žao, niti sam bio kivan na nju.
Nisam bio ništa.
Jesi je ikad više video? - Ne.
Jesi li želeo?
Ne.
Pa, rekao sam ti da to nije lepa priča.
A ja sam tebi jednom rekla da šta god se desilo sa tim je gotovo.
Da, ali je trebalo da sve to saznaš mnogo ranije.
U redu je. Sve mi je jasno.
To je sve prošlo.
Možda i nije.
Šta će sad biti? - Ne znam.
Davno je to bilo. Nemam pojma koliko on zna.
Ne ide, Džefe.
Moram. Dosta mi je bežanja. Moram nekako da raščistim stvari.
Moram nešto da te pitam, En.
Želiš li da se vratim?
Naravno.
Stavi to u džep.
Pogledaj ko je došao.
Zdravo, Markame, Drago mi je što te opet vidim.
Uvek sam se pitao da li ti nedostajem.
Isti momak. Otporan na vreme!
Cigaretu? - Već pušim.
Hvala. Jesi li doručkovao? - Ne.
Džo, reci momku da imamo gosta.
Reci mi, koliko sam shvatio imaš svoju benzinsku pumpu?
To kažeš kao da ti je to neshvatljivo. - Pa i jeste.
Veoma je jednostavno. Prodajem benzin. Čak pomalo i zaradim.
Sa tom zaradom kupim bakaluk, pa i bakalin nešto zaradi.
To ljudi zovu zarađivanjem za život. Možda si nekad nešto čuo o tome.
Možda i jesam, ali ne od tebe.
Nisam hteo da te povredim, Vit. - Povrediš?
Pre 10 godina sam negde sakrio svoja osećanja i još ih nisam našao.
Gde si ih tražio?
U svom novčaniku.
Lepo, zar ne?
Da, mora da te je koštalo k'o Svetog Petra kajgana.
Uvek se brineš za moje troškove.
Lep pogled. Jel' sam ovde da mu se divim?
Ne baš.
Treba mi tvoja pomoć.
Kao u stara vremena.
Oduvek si mi se sviđao.
Sviđao sam ti se jer sam ti koristio. Koristio sam ti jer sam bio pametan.
Više nisam pametan. Sad vodim benzinsku pumpu.
Sviđa mi se pogled.
Slušaš li još uvek?
Čujem sve.
Pa, ispričao si mi sve o svom poslu.
Evo, moj je malo nepouzdaniji ali zarađujem znatno bolje.
Tako sam i čuo.
I vlada je čula.
Pa, možda će ti ovo zvučati smešno, ali mogao si da platiš.
To se protivi mojim životnim načelima. - Dobro, zaboravi da sam išta rekao.
Tako sam započeo saradnju sa jednim čovekom koji se razume u sve te stvari.
Uštedeo mi je dosta novca, milion dolara.
NIsam mu baš sasvim verovao, pa sam ga dobro plaćao, ali on nije zadovoljan.
Želi još novca. - Pa, dosta ti je i uštedeo.
O, zahvalan sam mu ja. Ja uvek pamtim ako neko nešto uradi za mene.
Ili ne uradi.
Može biti. Stvar je u tome što on sad traži 200.000.
Ili će mu vlada dati 10 % od miliončeta ako te prijavi.
Razumeš se ti u te stvari.
Ima li čime da trguje? - Pa ima sve ulazne račune.
Ali ne znam zašto bi ih ja kupovao kad mogu tebe da ubedim da mi ih vratiš.
Onda bi ih ja imao. - Znam.
Ali tebi mogu da verujem.
Znaš, mislim da ti nikome ne veruješ.
Najbolje bi bilo da odeš tamo i sam sve uzmeš nazad.
Ja bih radije da ti to uradiš. - Ne želim.
Ne sviša ti se posao?
Ne, samo ne mogu da ostavim svoj biznis.
Pa, baš lep pogled,
Hajde da doručkujemo.
Sećaš se Keti, zar ne?
Da, sećam se Keti.
Sedi.
Keti se vratila u društvo.
I ti si se vratio u društvo, Džef. - Shvatam šta misliš.
Vidiš, Džefe, duguješ mi nešto.
Nećeš biti srećan dok ne budemo kvit.
Jesi li mu otvorila svoje srce, Keti?
Nisam ništa mogla, Džefe.
Pa, to sve objašnjava. - Misliš?
Radiš za mene.
Onaj čovek, o kome sam ti pričao, zove se Leonard Ils...
ali ti nećeš ići pravo na njega.
Ima sekretaricu koja mu je veoma draga.
Ona se zove Meta Karson. Videćeš, veoma je šarmantna.
Možda će i ona pomisliti da si ti šarmantan.
Koliko znam žene tako misle.
Ona će ti reći kako je sve to povezano.
Poznaješ San Francisko, je l' da?
Da, bio sam tamo jednom na žurci.
Onda ćeš se snaći. - Snalažljiv sam kao lasica.
Krenućeš vozom danas popodne.
Onda bih sad otišao malo da odspavam. - Pronađi Džoa. Odvešće te do tvoje sobe.
I nemoj počinjati da brineš.
A zašto bih brinuo?
En, draga, idem u San Francisko...
Džef, morala sam da se vratim. Šta mi je drugo preostalo?
Ti baš ne možeš ničemu da odoliš, zar ne?
Ti si kao list koji vetar nosi sa krova na krov.
Ne možeš da odoliš ničemu, čak ni ubistvu.
Nije to baš tako bilo. - Jednu stvar znam. Ja sam ga sahranio.
Šta si mu sve ispričala? O nama?
Ali, nisi mogla da odoliš, zar ne? - Samo me je pogledao i sve je već znao.
Koliko? - Šta, Džefe?
O Fišeru? Je i i za to trebalo samo da te pogleda?
Ne, to mu nisam rekla.
Ne laži me. - Nisam.
To mu ne bih rekla. To nikome ne bih rekla.
Kunem ti se, Džefe. Veruj mi.
Naravno, naravno. Verujem ti.
Nisam znala šta da radim.
Oduvek sam se plašila njega i onoga što sam učinila.
Nisam više mogla da živim tako. Nisam mogla više to da podnesem.
Oh, Džef, tako si mi nedostajao.
Pitala sam se gde si i molila se da me shvatiš.
Možeš li da shvatiš?
Ti si se molila, Keti?
Zar ti me nije čak ni žao?
Neću ni da pokušam. - Džefe...
Hajde, samo izađi napolje, molim te. Hoću malo da odspavam.
Ostavimo sve tako kako je. Izađi napolje.
Meta Karson? - Da.
Zovem se Bejli. - Uđite.
Očekivala sam vas. - Pa, ja vas nisam očekivao takvu.
Da to shvatim kao kompliment? - Vit mi je rekao da ste šarmantni.
Stvarno? Bi li voleli džin i tonik?
Baš bi bilo lepo. - Imam i viski, ako želite.
To bi bilo još lepše.
Baš je vreme grozno, je l' da?
Poznajete San Francisko? - Pa, prilično smo intimni.
Zaista? - Živeli smo zajedno.
Lep vam je stan.
Da, ove stare kuće mogu biti veoma zabavne kad se preurede, zar ne?
I ja sam živeo u jednoj staroj u Njujorku.
Uopšte nije bilo zabavno.
Nikad nisam bila u Njujorku. - Trebalo bi da otputujete jednom.
Onda ćete videti jedan od razloga zašto sam u San Francisku.
Vit mi reče da ćete mi vi kazati drugi.
Znate, i vi ste prilično šarmantni, ali se plašim da vas nisam baš shvatila.
Ako batalite taj klinački žargon...
mogli bismo proćaskati onako kako dolikuje.
Nešto vas brine? - Ne znam. Bi li trebalo?
Ne ako radite kako vam se kaže. - Zato sam ovde. Radim samo kako mi je rečeno.
Ljudi mi veruju. Vit mi veruje po drugi put. A vi?
Samo onoliko koliko moram.
Možete li sami otići do ulice Fulton broj 114?
Kada? - Večeras.
Ja ću biti tamo u stanu advokata po imenu Leonard Ils.
Možete doći po mene oko 8 i malo razgledati naokolo.
Mogla bih biti od pomoći. Zajedno ćemo otići odande.
Za dan-dva odneće neke papire kući.
Javiću vam.
Onda ih uzmite. On neće biti tamo.
Gde će biti?
Sa mnom. Ja sam njegova sekretarica.
Pa, zvuči veoma jednostavno. - I jeste.
Kao što je 2+2=4. - Tako je.
Samo ne zaboravite da ja iz ovoga izlazim u jednom komadu, gđice Karson.
Da li uvek odlazite ostavljajući otiske prstiju na ženskim ramenima?
Pa sad, nije baš da imam nešto protiv. Imate lepe, jake ruke.
Džefe. - Piti, kako si?
Gde si bio? Oženio neku poštenu damu?
Imam svoju benzinsku pumpu. - Ali sad tražiš mene, je l' da?
Ostavio sam biznis. Hajde da se provozamo u tvojim kočijama.
Druškane, izgledaš mi kao da si u nevolji.
Zašto? - Zato što se ponašaš kao da nisi.
Mislim da su mi smestili.
To mi ne liči na tebe.
Ne znam. Vidim samo da je nameštaljka.
Sad ulazim u sve to ne bih li stekao pravu sliku.
Ne moram da ti kažem da me sačekaš. - Ne moraš ništa da mi kažeš.
Ja sam Džef Bejli.
O, da, gđica Karson mi reče da ćete doći po nju. Ja sam Leonard Ils.
Kako ste? - Uvedi ga ovamo, Leonarde.
Hvala.
Zdravo, Džefri.
Oduvek sam želela da moj omiljeni rođak upozna mog omiljenog šefa.
Martini od jabuke? - Hvala.
Meta uvek priča o vama kao da ste 9. svetsko čudo.
Jedno je preskočila. - Meta mora biti 8..
Sve žene su čudo jer svedu sve muškarce na ono što jesu.
Kao i martini.
Ovde je tako lepo mrzim što moram da pođem.
Onda nemoj. Zašto ne biste oboje ostali na večeri?
Da, zašto ne bismo?
Ne možemo, Džefri. Obećali smo Bigelouvima, sećaš se?
Oh, pozovi ih. Kod njih možemo neki drugi put.
Ne možemo, Džefri. Žao mi je, Leonarde.
Neki drugi put. Koliko ostajete u gradu gdine Bejli?
Ne znam ni ja. - Poslovno ste ovde?
Moglo bi se tako reći. - Odakle ste? Sa juga?
Ne. Tahoe. - Moramo da krenemo, Džefe.
U redu.
Vaša rođaka je veoma šarmantna mlada dama.
Ne, nije. Zove se Norman i kladioničar je u Klivelendu, Ohajo.
Šta ste rekli, odakle ste? - Taho...
mesta gde su ljudi više nego igde zabrinuti zbog poreza na dohodak.
Iskreno, ovde mi nešto ne štima.
Ni meni ni to što sam postao njen rođak...
ni što sam doveden ovde...
da ostavim svuda svoje otiske prstiju.
A sa druge strane, možda sve to ima smisla.
Znaš, možda ja jesam žrtva, ali si ti na tapetu.
Ideš li, Džef? - Dolazim.
Neka martini ostane suv, vratiću se.
Drago mi je što ste došli, oboje.
Gdine Ils, pravite odličan martini. - Hvala.
Laku noć. - Laku noć.
Laku noć, Leonarde. - Laku noć.
Za čoveka koji bi trebalo da je pametan ponašaš se kao idiot.
To je jedan od načina kako biti pametan: izgledaj kao kreten.
Izgledao je kao bezoblični duh. Šta si mu rekao?
Rekao sam mu da pravi odličan martini.
Ti si idiot. - Kao i on.
Misliš? - Zašto da ne? Zaljubljen je u tebe.
Zgrada Mejson.
Zar te ne muči savest zato što smeštaš dobrom momku kao što je on?
Možda on nije tako dobar momak.
Možda i on smešta drugim ljudima.
Idem li sa tobom? - Ne, vrati se u svoj hotel i čekaj.
Da, gospođo.
Lepo. - Jezivo hladno srce. Idemo.
Stani.
Obiđi krug oko bloka i stani opet ovde.
Prati je, Piti, A onda me sačekaj ispred Ilsove zgrade.
Izgubio sma je. - Nije važno.
Prošao sam na crveno i zaustavio me neki brbljivi pandur.
Evo. ti završi.
Da pratim njen auto? - Ne.
Gde ćemo? - Telegraf Hil.
Prati li te zla sreća?
Da. Stalno kasnim par minuta.
Halo? - Gdine Tilotson.
Da. - Ovde sekretarica gdina Ilsa.
Zabrinuta sam za gdina Ilsa.
Znam da je kod kuće ali ne odgovara na telefon.
Možete li da proverite je li u redu? - Možda je samo izašao.
Ne, trebalo je da sačeka moj poziv.
Ne želim da vam smetam, samo sam sigurna da je tamo pa sam zabrinuta.
Možete li da me pozovete? - Da.
Fillmore 0710.
Da, gđice Karson. Brzo ću. - Hvala.
Da? - Nema ga.
Nema?
Ulazili ste u njegov stan? - Da.
Ali, mora biti tamo.
Hvala.
Halo? - Džoa Stefanosa, molim.
Nije tu.
Onda mu prenesite da se odmah pozove stan gđice Karson.
Došlo je nekakve greške, dušice?
Jesi li to poslala svog prijatelja da pronađe Ilsovo telo?
Ne, Džefe. - Pričaj.
Pričaj. - Nemoj, Džefe.
Nemoj šta? - Ne želim da umrem.
Ni ja, dušo. Ali ako budem morao, umreću poslednji...
Nešto ne ide po planu, zar ne?
Rekli su ti da će ga se rešiti, a nisu to uradili, je l' da?
Nisu, jer sam mu ja sve ispričao. Zbrisao je.
Dobro je? - Ti si to želela?
Da. Jer da je umro, tebi bi smestili ubistvo.
Oh, divna si, Keti. Veličanstvena.
Bez problema menjaš strane. - Nemoj, Džef. To me boli.
Još malo pa sam sve shvatio.
Veoma zgodno.
Vit želi da smakne Ilsa da poravna račune sa mnom.
Dve muve jednim udarcem. Zato me je zamolio da dođem ovamo.
Crvenokosa me odvodi u posetu kod klipana spremnog za odstrel.
Ispijem pićence i ostavim svuda svoje otiske prstiju.
Ja odlazim i neko ga kokne.
Ils umire a poreski papiri...
su u koferčetu koji je Meta ponela, zar ne?
Papiri se vraćaju Vitu a ja sam žrtveno jagnje.
Samo jedna stvar nedostaje:
podmetačina.
Kakav je moj motiv? Nikad nikog ne bih ubio zbog martinija.
Reci mi, Keti. - Naterali su me da potpišem.
Šta da potpišeš? - Izjavu.
Nastavi. - Morala sam, Džefe.
Naterali su me da potpišem. Kunem ti se da sam morala...
Rekli su da će otkopati leš i reći policiji da sam ga ja ubila.
Fišer. Znači da si im ispričala i za Fišera.
Samo si im rekla da sam ga ja ubio.
Savršeno.
Zaštićena i lepa.
Taj Vit stvarno ume da mrzi, zar ne?
To si jednom rekla, dobro se sećam.
Nikad nisam prestala da ga mrzim, Džefe.
Nisam ništa mogla. I mene su uhvatili.
Ne moramo biti protivnici.
Ne moramo? - Ne. Možemo da se izvučemo iz svega.
Samo nam treba taj kofer.
Onda smo ga sredili, Džefe. Možemo da dobijemo od njega šta poželimo.
Ja bih voleo tu tvoju potpisanu izjavu.
Možemo da je uzmemo. Nalazi se u Ilsovom sefu.
Možemo naterati Metu da je uzme. Možemo ih naterati na bilo šta.
Naravno.
Oh, Džef...
Trebalo bi da me ubiješ zbog onoga što sam učinila.
Ima vremena. - Ne. Nećeš...
Nikad nisam prestala da te volim.
Bila sam uplašena i bezobrazna, ali nikad nisam prestala...
čak i kad si me mrzeo.
Jesi li?
Jesam. - Ali ne više?
Ne.
Mogli bismo opet da budemo zajedno.
Onako kako nikad nismo bili. Mogli bismo da se vratimo u Akapulko...
i da krenemo sve iz početka, kao da se sve ovo nikad nije ni desilo.
Da.
Kako ćemo doći do kofera?
Vit je vlasnik kluba.
Sterling klub na Nort Biču.
Meta ga je odnela tamo čoveku po imenu Bejlord.
Mogao bih da ga pronađem.
I hoćeš, dragi.
Požuri.
Šta se tebi desilo?
Otišao sam u bar i naručio dupli. Biće da me uhvatilo.
Pretpostavljam da jeste.
Samo je stajao i toliko se tresao da nije mogao čak ni da se pomoli.
Nikad nisam video nekog ko se toliko plaši smrti.
To mi se nije svidelo. - Ubio si ga?
Naravno
Ali, ja sam zvala. Čovek je otišao u stan a njega nije bilo tamo.
Ils? - Da, Ils. Nije bio tamo.
Ja sam bio tamo. A kad sam otišao on sigurno nije mogao da odšeta.
Šta se ovo dešava? - Nemam pojma.
Ja znam. Gde je Bejli?
Šta ti hoćeš?
Da? - Gdine Bejlord, neki čovek je ušao i...
uputio se ka vašoj kancelariji. - Zaboravi.
Želeli ste da vidite nekoga? - Video sam ga. Hvala vam...
Znaš li onog taksistu? - Da, mislim da znam.
Raferti. - Da?
Nađi Džoa. Vratite ovog tipa nazad kako znate i umete.
Samo povedite računa da je i kofer sa njim. - Dobro.
Sve je sređeno, gdine.
20 je za tebe a ostalo za prevoz.
Neka me momak čeka na aerodromu za par sati, sa kartom.
Hvala, gdine. - Znaš, loše uspomene su kao bolestan vetar.
Mogu oduvati nečiju sreću. - Ja uvek svakom kažem da je u pravu.
Posle tebe.
Ovo ti neće biti potrebno. - Nisam ništa mogao, Džefe.
Sad možeš. Kreni.
Izgleda da sam sad u velikoj nevolji, zar ne? - Nije trebalo da kradeš.
Pa, srećemo se na raznim mestima.
Sad smo kvit. Smiri svoje ruke ili ću ja da ih smirim.
Imate velika usta, gdine.
U redu, pametnjakoviću. - Ja ne bih na tvom mestu.
Rekao sam ti. Dosta mi je guranja naokolo.
Možeš samo da ostaneš bez daha. Je l' tako Džo?
Prekini, Lou.
Ti si na potezu. Sad bi trebalo malo da razmisliš. Malo da pričaš.
Znaš, ja imam sve ono što je bilo u tvom koferčetu.
Isto tako znam i adresu Ministarstva finansija.
Tako je to teoretski, zar ne? Drži svoje račune što dalje od poreznika.
Spasi Vita od 10 godina federalnog zatvora.
Slobodno me ispravi ako grešim? - Možda i hoću.
Sigurno. Naravno, vlada može i samo da potapše Vita i da mu kaže:
"Idi kući. Imamo mi dovoljno para. Neće nam nedostajati tvoje milionče."
Hoćeš da staviš neku kintu?
Kako si znao da je kofer kod mene?
Pratio sam Metu.
Sasvim si siguran?
Pazi sad, ja ne moram ni u šta da budem siguran osim u papire.
Sad, hoćeš li da pričamo o poslu ili i dalje da se zamlaćujemo?
Šta imaš na umu?
Dobićeš papire, kao i Ilsovo telo...
u slučaju da hoćeš da ih skoniš od pandura.
A šta ti želiš?
Želim izjavu koju je Meta stavila u Ilsov sef kada je vadila papire.
Laž koju je neko napisao na tom papiru kako sam ja ubio tipa po imenu Džek Fišer.
Zato što, vidiš, ja sam ga samo sahranio.
A ne dobija se komora zato što si nekoga sahranio.
Nas četvoro zna za tu izjavu ne računajući Vita.
Neko je propevao.
Je li ti Meta rekla? - Ne.
Izvini.
Spojite me sa Vitom Sterlingom... - Ne, sedi.
Bolje da ne mešamo Vita u ovo. - U pravu je, Keti.
O, povredićeš je, Lou. Mogu ti reći da je veoma osetljiva devojka.
I ja sam sam osetljiv. - I Vit ti neće biti potreban.
Biće ti potrebna samo Meta da otključa sef u Ilsovoj kancelariji.
Nadam se da je Meta još tu negde. - Jeste, tu je.
Dobro. Onda možete odmah da počnete.
Pozvaću vas za jedan sat. Tako ćete dobiti malo vremena da je nađete i da stignete tamo.
A daću vam i još malo vremena da smislite kako da me prevarite.
Ali nećete.
Možeš li da mi usitniš ovo, Džeksone?
Naravno.
Tako je. Tačno. Vit Sterling, Blu Skaj klub u Renou.
Zatvori vrata. - Ne zaboravi, devojke prisluškuju.
Halo? - "Gdin Sterling?"
Ja sam. - "Samo sekund."
Hvala. - "Izvolite."
Vit, dragi, Keti je. - "Sve je u redu?"
Ne. - Retko kad jeste.
Mislim da je bolje da ostaneš tu gde si još neko vreme.
Pa, možeš li mi bar reći zašto? - "Ne mogu sad da pričam."
Sve se zapetljalo.
Bejli ih je zapetljao?
Ne mogu preko telefona. Pokušavamo da uhvatimo avion.
Znači da mi donosite nešto?
Ne, Vite. Ne mogu sad da ti objašnjavam, dragi. Samo sam htela da ti to kažem.
Ne želim da ti se išta desi.
Kao šta na primer, dušo? - "Ne idi u Tahoe."
Budu oprezan i čekaj me u Renou. Zdravo.
Izgledaš kao da bih ja mogao biti u neprilici. - I bićeš ako ne nađemo Bejlija.
Mogu da budem ako ga nađem.
"Radnik sa benzinske pumpe u Bridžportu tražen zbog ubistva.
Motiv je 5 godina staro ubistvo, kaže policija.
Leonard Ils, advokat, pronađen mrtav u svom stanu...
u ulicu Fulton 114, rano jutros." Dobro.
"Džef Bejli, nekada privatni detektiv a odskora...
vlasnik male benzinske pumpe u Bridžportu...
se traži zbog 2 ubistva." - Znala sam da nije dobar,
Davno sam rekla, "Ovog čoveka treba najuriti iz grada."
Vidi ovo. Policija ga traži zbog 2 ubistva.
Rekla sam ti, En. - En.
Ostavi me na miru.
Kuper izveštava. Put je blokiran 20 milja južno od Bridžporta.
Svaki automobil se proverava. To bi bilo sve.
Ćao, Džime! - Ćao, Ede. Jesi li već pričao sa malim?
Otišao je. Pumpa je zaključana.
Gde je otišao? - Možda sa Bejliem.
To nema nikakvog smisla. Ako ti je zakon za petama...
bi li dozvolio tipu koji radi za tebe da dođe i da ti navuče bedu za vrat?
Voleo bih da imam partnera, ako bih mogao da nađem nekog.
Ede? - Da?
Slušaj ovo.
Kaže, "Bejli se ukrcao na avion za L.A. Prošle noći. Tu mu se gubi svaki trag."
Kaže, "Možda se zaputio ovamo."
U redu.
Ne misliš li da bi to bilo preglupo od njega da potraži ovde skrovište?
Doći će on ovamo. A kad dođe ja ću to znati.
Vidimo se.
Kako to misli da će znati? - A šta ti misliš? En Miller.
Ja? Ja ću pronaći klinca.
Dobro si, En?
Znam šta ćeš da mi kažeš i ne želim to da čujem.
Džef nije nikoga ubio.
Sve mi je ispričao.
Nije valjda i tebe upetljao u sve ovo.
Nije valjda? - U šta god da je on umešan, i ja sam.
E pa, ja neću samo stajati i gledati kako te povređuje.
Ako se vrati ovamo... - Šta ćeš da uradiš?
Nećeš ići u policiju. - Ni sam ne znam šta ću uraditi.
Ne, Džimi.
Ne očekuješ valjda da mu pomognem da pobegne?
Džim.
Ume da čita sa usana.
Gdin Sterling je na pecanju.
Ne. U visokim planinama.
Reci Džefu da ćemo poslati nekog po njega,
Gde možemo da te nađemo?
Džo će doći po tebe na stanicu kad se sve dogovorimo.
Nisam baš siguran da je ovo dobra ideja.
Ako usput smisliš nešto pametnije ti se vrati nazad.
Pratio te je od Tahoa?
Sa kim si se video? Sa Sterlingom?
Keti?
Slatka dečica, zar ne?
Čega si se uplašila?
Džo se neće vratiti. Bio je neoprezan i pao u reku.
Zar nisi čula šta sam rekao? Džo je mrtav, Keti.
Zar nećeš pustiti neku suzu za njim?
Idemo. - Šta ćeš da uradiš?
Razgovaraću sa Vitom. Zar ne misliš da bi trebalo?
Naravno da bi trebalo. On želi da te vidi. Očekuje te.
Sa svojim štapom za pecanje. Rekla si da je mali na pecanju.
Vratio se kasno popodne.
Kladim se da sad šeta gore-dole, zabrinut za Džoa.
Misliš da sam ja poslala Džoa? - Oh, baš si zlatna, Keti.
U redu. Gde je gdin? - Dole. U biblioteci, mislim.
Džef, ne dozvoli mu da te prevari.
Platiće koliko tražiš. Uradiće sve što tražiš.
Naravno da hoće. Sve.
Kad bi moglo bilo šta da se uradi sa Fišerom...
Može.
Pa, vidim dovodiš stvari u red zbog momaka iz poreske.
Zdravo Džef. Nekako sam te i očekivao.
Pređimo na posao? Počinjemo sve od početka, je l' tako?
Kod tebe su neki moji papiri. - U redu, namestio si mi.
Prikači Ilsovo ubistvo Džou.
Naravno. Naravno.
Imam skroman predlog. Recimo...
Oh, recimo 50.000.
To bi mi bilo dosta da u miru dočekam svoje staračke godine u Mazatlanu.
Ne bih u Akapulko zato što bih mislio na tebe, Keti...
šta radiš gore u ženskom zatvoru u Tehačapi.
To i ne bi bilo tako loše. Oko tebe brda, puno sunca.
Nerviraš me.
Ti bi bio srećniji da je izručiš pandurima. To i moraš da uradiš.
Neko mora da preuzme odgovornost za Fišerovu smrt. Ja neću biti taj.
Sačekaj.
Ja ne nameštam ženama? - Kad si se predomislio?
Ne bih to ni pokušao, Vite. Nisi u formi.
Pored toga, to nije podmetačina. Ona ga je ubila. - On bi ubio tebe.
Vidiš, Vit? Samoodbrana. Gotova stvar. Možda neće ni morati u zatvor.
Reći ću da si ga ti ubio. Verovaće mi.
Veruješ li joj ti?
Hajde, Keti, ispričaj mu za Džoa.
Šta sa Džom? Gde je on?
Poslednji put kad sam ga video, ležao je u reci Ist Voker.
Nisam ga ja poslala za Džefom. To je bila njegova ideja.
Ubio si ga? - Okliznuo se i pao.
Kada sam stigao, bilo je kasno. Opaka je ta reka.
Pratio te je?
Pa, niko ne ide na pecanje sa 45-icom u ruci.
Ali, prestani da brineš. Stvar je veoma jednostavna.
Mrtav čovek? Izvadiš ga. Uguraš cedulju u džep. Samoubistvo.
Nije mogao da podnese šta je sve uradio.
Nemoj da te to pogađa, Vit. Prebolećeš. Ja već jesam.
Ali, ako budeš želeo da popričamo o tome, čekaću te tamo.
O, još jedna stvar, Keti.
Jesi li morala dugo da ga ubeđuješ da sam ja ubio Fišera?
Hajde. Nahrani moj ego. Reci mi da te je tukao.
Reci mi da je morao da čupa svaku reč iz tebe.
Eto, tako stoje stvari. - Rekao si da odlaziš.
Izlazi.
Ti prljava, mala varalice. Hajde, slaži me još nešto.
Reci mi kako si sređivala stvari za mene u San Francisku.
Reci mi da je i to bila Džova ideja. Hajde, Keti.
Pokaži mi kako ćeš se ovaj put izmigoljiti.
Slušaj... - Ti baš misliš da sam ja budala.
Primio sam te nazad kad si došla puzeći i cvileći.
Tada je trebalo da ti razbijem zube.
Ne, sada neću.
Ne sada, Keti. Pustiću zakon da se pobrine za tebe.
Ne možeš. - Grešiš.
Preuzećeš odgovornost i držati se toga.
Radićeš tačno onako kako ti ja kažem.
Inače ću te ubiti.
I obećavam ti jednu stvar: to neće biti brzo.
Prvo ću te slomiti.
Nećeš moći da podigneš slušalicu, niti da otvoriš vrata a da ne pomisliš "To je to".
A kad budeš u pravu to i dalje neće biti brzo.
I neće biti lepo.
Možeš sama da izabereš.
Vite.
Moram da odem u Reno po tvoj novac. Gde su papiri?
Poslaću ti ih poštom.
Jednom sam te prešao. Znam da je bolje da ne pokušavam i drugi put.
Imam razlog zašto želim da me pustite na miru.
Dobićeš svoje papire, čim budem van tvog domašaja.
Pa, ako tako mora da bude.
Dok budeš u Renou, nađi pilota koji ume da drži usta zatvorena.
Reci mu da sleti negde u pustinju gde ga niko neće videti.
Neka to bude u zoru.
I razvedri se, Keti. Izaćićeš iz ovoga u komadu.
Kao i uvek.
Kažu da si ubio čoveka. - Veruješ li im?
Ne, dok mi ti ne kažeš. - Ti meni sve veruješ što ti kažem, zar ne?
Sve što mi kažeš ja ti verujem.
Ne znam zašto ovo radim.
Ne znam zašto te ponovo puštam u svoj život. Zašto ti nisam...
raspalio šamar i poslao te kući. Ne znam.
Zato što si rekao da ćeš se vratiti. - Ali ne ovako.
Nisi ga ubio, je l' da? - Ne.
Znaš, morao sam da se vratim.
Povedi me sa sobom, Džef. - Ovo moram da završim sam.
Video si je ponovo? - Da, video sam je.
Je li se promenila? - Video sam je, i ništa nije bilo.
Nemoguće da je skroz loša. Niko nije.
Pa, ona je skroz blizu.
Hoćeš li je videti opet? - Večeras, poslednji put.
Onda je pogledaj. Pogledaj sebe.
I uveri se da nije ostao u tebi ni najsitniji delić ljubavi prema njoj.
A kad to otkreš i kad budeš jedno za svagda siguran u to...
pozovi me.
Ne moram nisšta da otkrivam. Ja već sad to znam.
Samo sam to želela da čujem. - Znaš, možda sam pogrešio...
a sreća je kao ljubav. Moraš da pređeš dugačak put da bi je pronašao.
Moraš i da bi je zadržao.
Bolje pođi. Je li klinac uradio kako sam mu rekao?
Svi ga prate na jug, državna policija i svi ostali.
Dobro.
Ja ne mogu da idem.
Možeš da ga skloniš. - Ne znam gde bih ga sklonio.
Samo sam hteo nešto da ti kažem. - Reci.
Hteo sam da te ubijem.
Ko nije? -Ili da te prijavim pandurima.
Večeras sam pratio En.
Šta te sprečilo? - Neke stvari koje si joj rekao.
Rekao si da ćeš mi nešto kazati. - Odrastao sam sa njom.
Volim je još od onda kada sam joj popravio koturaljke.
Ne znam jesam ja dovoljno dobar za nju, ali znam sigurno da ti nisi.
To je prva razlika. Druga je što ona mene voli.
Rekao si joj da ne znaš zašto si dopustio da se vrati u tvoj život.
Ne znam ko si bio ni šta te dovelo tu gde si niti gde će te to dalje odvesti.
Ona neće živeti sa tim.
Zašto to ne kažeš pandurima?
Onda ćeš do kraja života moći da joj pričaš kako si to uradio.
Ne možeš se dogovarati sa mrtvim čovekom, Džefe.
Ne, ne možeš.
Idemo odavde. - Imamo li kuda da odemo?
Mislim da ima. - Sada si ti glavna?
Imaš nešto protiv, Džefe?
Sećaš li se planina? Viših od ovih i uvek prekrivenih snegom?
Trebalo je da ostanemo tamo. - Pokušavam a se setim nečeg drugog.
Nikad od tebe nisam krila kakva sam.
Ti si stvarao sliku prema svojoj želji.
Zato sam te ostavila. Sad smo ponovo zajedno.
I ja nemam ništa kažem o tome? - Pa, imaš li?
Vit je mrtav. Gomila papira više nema nikakvu vrednost.
Da je Džo tu, mogao bi biti od koristi, ali Džo je takođe mrtav.
I šta ćeš sad da uradiš sa Ilsom i Fišerom?
U stvari, šta ćeš da uradiš i sa svima njima?
Neko mora da preuzme krivicu.
Nemaš nikakve dokaze protiv mene ali bih ja mogla biti dobar svedok optužbe.
Zar ne vidiš? Samo sa mnom možeš sada da se dogovaraš.
Pa, digni mi visoko vešala, dušo. - Ne.
Ne, počećemo sve iz početka. Želim da se vratim u Meksiko.
Želim da opet šetam po suncu i da te zateknem kako me čekaš.
Želim da sedim na mesečini i da ti pričam sve one stvari koje ti nikad nisam rekla...
dok ne prestaneš da me mrziš. Dok me ponovo ne zavoliš.
Tražiće nas. Neće prestati dok ne umremo.
Baš me briga. Samo ako nas nađu zajedno.
Ako razmislaš o bilo kome drugom, nemoj. Nema svrhe.
Ti si dobar samo za mene.
Ti nisi dobar a nisam ni ja.
Zato i zaslužujemo jedno drugo.
Je l' našao avion?
Gde je? - Ja sam sad glavna, ne zaboravi.
Sumnjam da ćeš mi ikad dozvoliti. Gde su pare?
Gore. - Spakuj par torbi i ponesi ga.
Stavi i nekoliko stvari za mene. - Več jesam.
Hvala.
Sećaš li se La Mar Azula?
Koliko se sećam, udvarao si mi se prilčni trapavo, ali mi se to baš svidelo.
Treba da se zahvalimo Hoze Rodrigezu.
Pitam se da li je ikad saznao koliko je, u stvari, loš vodič.
Džef, mnogo smo grešili i bili smo jako dugo nesrećni.
Mislim da smo zaslužili promenu.
Zaslužujemo jedno drugo.
Požuri, Džefe.
Prljavi, pokvareni pacove!
Izvinite.
Previše ljudi. Previše priče.
Možda zato i volim ovaj grad.
Ovde su troje ljudi već prava gužva.
Idemo u kola i bežimo odavde.
Neću ti ništa pričati, En. Samo želim da budem sa tobom.
Hvala, Džime, ali ne mogu.
Meni možeš reći. Znao si ga bolje od mene.
Je li hteo da pobegne sa njom?
Moram da znam.
Je li hteo da pobegne sa njom?
Obrada: suadnovic